Co je to spravedlnost?
Představte si ji jako mechanismus plný pravidel a procedur,
který slouží k odhalení zločinu. Kdo jej spáchal, jak, kdy a proč.
U zločinu jsme nebyli. Zbývají nám jen stopy, a často jich moc nemáme.
Mou prací je vyhodnotit je a mít na paměti pouze fakta, a nic jiného,
co by mi zabránilo v tom nalézt to nejdůležitější:
pravdu.
Pravdou je, že dnes tu...
mezi 10:30 a 10:45 někdo spáchal zločin.
Po příjezdu jsem vyslechla svědectví vaší učitelky Daniely.
Ta mi řekla, že oběť tohoto zločinu se jmenuje Giorgia. Kdo z vás je Giorgia?
- Já. - Povíš mi, co se stalo během přestávky?
Někdo mi vzal moje zelený pero.
- Myslíš ukradl. - Víš, kdo ho ukradl?
- Jste policistka? - Prokurátorka. Pracuji s policií.
- Jak jako? - Dohlížím na jejich práci.
Rozumíte? Dohlížím na jejich vyšetřování.
V tomto případě bych vyslala policii,
aby našli svědky nebo stopy, které by mi pomohli zjistit, kdo je zloděj.
A policie by mi možná oznámila,
že pachatel může být jeden z vás.
- Jak se jmenuješ? - Matteo.
- A dál? - Vinci.
Nuže, pane Vinci.
Proč máte na rukou zelený inkoust?
- Má zelený pero. Pořád mi ho půjčuje. - Jsi jeho obhájkyně?
Dostala tě, Camillo.
Funguje to takhle. Policie by prohledala tvůj penál a tvou školní tašku...
Možná ten zcizený předmět najdou, možná ne. Mezitím tě v přítomnosti tvého obhájce
vyslechnu. Budu poslouchat...
pozorovat tě. To někdy stačí. Protože nejde o to, co říkáš, ale jak to říkáš.
Jak dýcháš, hýbeš očima nebo rukama...
Matteo, poznám, když mi zalžeš.
- Ukradl jsi Giorgiino pero? - Ne, já to nebyl.
Jo, ukradl jsem Giorgiino pero.
Omlouvám se.
Promiň, Giorgio.
Prosím?
Hned jsem tam.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
PROCES
Běhání jsem neměl nikdy v lásce.
Prej je špatný na záda. Myslíte, že to je pravda?
Chodíte běhat často, co? To poznám.
Jste ve formě, ne?
- Andreoli, kde jste dělal předtím? - U železniční policie.
- Jak jste se octnul na prokuratuře? - No, octnul jsem se tam, protože...
Dobře, tak já vám to povím.
Tak přejdeme rovnou k věci. Mám známosti.
- De Luco. - Čekáme na vás.
- Kde je koroner? - Tamhle.
- Kdo našel tělo? - Pytlák.
- Co novej kolega? - Nech toho.
- Tos byla běhat? - Jo.
Prej je to blbý na záda.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Můžeme. - Dobře, vytáhněte ji z vody.
Pokračujte.
Ve vodě byla aspoň den.
5. BŘEZNA 2018
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj, zlato.
- Dřív jsem to nestihl, promiň. - To nevadí.
Klíče jsem nechal na skříni.
- Takže se chystáš odjet? - Jo, za deset dní.
- Už jsi našel bydlení? - Jo, dali mi byt v Tribece.
Teda.
S tímhle mám už všechno.
V pondělí se ti ozve právník.
- Byls pro mě druhý nejdůležitější. - Pro tebe existuje jen to nejdůležitější.
- A to já nebyl. - Máš pravdu.
- Co má tohle být? Rádoby omluva? - Ne.
- Je už moc pozdě? - Pozdě na co?
Abych odjela s tebou.
Tak je už moc pozdě?
Co to sakra meleš?
- To myslíš jako vážně? - Ano.
Nech mě jít, prosím. Nech mě.
Ty děvko.
- Nenávidím právníky. - Nepovídej.
Jsi si jistá?
Vážně chceš seknout s prací?
To mi nevěříš?
Nevím. Nezní to jako ty.
Neodpovědělas mi. A teď ses ke mně otočila zády.
Ty mě tak štveš!
- Myslím to vážně. - Já taky.
Angelica Petroniová, 17 let. Rodiče ji včera identifikovali.
Maurizio a Paola. Prodávají elektronické cigarety v Cesole.
Matka je nemocná a neopouští dům. Za chvíli budou vyslechnutí.
- Zemřela v noci ze třetího na čtvrtého? - Nejspíš. V noci nepřišla domů.
- Dobré ráno. - Dobré.
- Dobré ráno. - Děkuju.
Čekáme na pitvu.
- Víme, kde byla třetího večer? - Ne, zatím nevíme nic.
- Tady. - Díky.
Není zač.
Ráda bych, aby případ převzal někdo jiný.
Proč?
Beru si roční dovolenou.
Prosím?
- Víš, že ti můžu snížit hodnost? - Vím.
Někoho jako jsi ty už nenajdu.
Mrzí mě, že o tebe přijdu.
- A nejen proto, že tě potřebuju. - Taky mě to mrzí.
Fajn.
Předám případ někomu jinému.
- Ale po mateřský se tu budeš hlásit. - Ne, nejsem těhotná, já...
- Nechci dítě. - No tak, nehraj to na mě.
Giovanniho povolali do New Yorku do muzea Whitneyové,
aby řídil sekci evropského moderního umění, a...
- Jedu s ním. - Dobré povýšení.
- Chci se věnovat našemu vztahu. - Co tam budeš dělat?
Netuším.
- Něco vymyslím. - Dobré rozhodnutí. Hned vypadáš jinak.
Díky, Fabrizie.
Eleno.
Běž vyslechnout rodiče. Vím, že máš myšlenky jinde, ale potřebuju tvoje oči.
Dobře.
- Tamhle je. - To je ona?
Jo, to je ona.
Doktorko Guerrová.
- Máte na starosti tento případ? - Pardon.
Dáte nám prohlášení? Prokurátorko, prohlášení pro tisk?
Promiňte, prokurátorka nemá oprávnění vám nyní cokoli sdělit, oukej?
Až jej bude mít, dáme vám vědět.
Napřed to byla úleva, když nám řekli, že oběť měla tetování.
- Potom to bylo ještě o to horší. - Nevěděli jste, že má Angelica tetování?
Ne.
- V kolik hodin odešla třetího března? - Okolo sedmé večer, myslím.
Pracovala na Palazzo Te.
- Co dělala? - Hostesku.
Nesouhlasil jsem s tím.
Měla myslet jen na školu. Ale byla tvrdohlavá, chtěla si vydělávat.
Nevíte, jestli měla ve škole či v práci problémy?
Ne.
Ne, to nevím.
Moc s námi nemluvila.
Když vám bylo 17, říkala jste svým rodičům všechno?
- Ne, všechno ne. - To mi povídejte.
Svého syna téměř neznám.
- Pane Petroni, měla Angelica přítele? - Ne, neměla.
Nějaké změny? Nepůsobila poslední dobou divně?
Ne.
Co chcete?
Proč nehledáte jejího vraha?
- Můžeme vidět její pokoj? - Klidně běžte. Já tam nepůjdu.
Je vzadu za kuchyní.
- A potichu. Manželka spí. - Ano.
Podle skříně byla napůl dívka...
a napůl žena.
Podívejte. Dvacátého sedmého března.
Byla téměř plnoletá.
OSLAVA 18. NAROZENIN ANGELICY
Děti pořád poslouchají cédéčka?
- Kapela The Solutions. - Znáte je?
Ne, je to tam napsaný.
Už je hledala.
Chci záznamy těch kluků.
Upřímnou soustrast. Nechtěli jsme vás vzbudit.
Udělali jsme chybu. Neměli jsme jí to říkat.
Prosím?
Tak moc jsem to chtěla.
A ona...
jako dítě vypadala jako andílek.
Proto jsme ji pojmenovali „Angelica“.
Dala nám to sežrat.
Říkala, že jsme lháři.
Už s námi skoro nemluvila.
Chtěla najít svoje skutečné rodiče. Chudáček můj...
Kde jste ji adoptovali?
Tady v Mantově. V kostele sv. Kateřiny.
Ano, přišla sem.
- Před týdnem. - Co jste jí řekla?
Víte, že jste to neměla udělat, že?
Jste na straně zákona. Obě víme, že máte pravdu.
Ale to byste tu musela být, abyste pochopila,
cítila tu potřebu, kterou v sobě měla.
Abyste viděla, jak důležité pro ni bylo poznat její rodiče.
Kdybyste se jí podívala do očí, pochopila byste, že i soucit má své zákony.
Do péče nám ji svěřil její otec.
Máme jen jeho jméno.
Nic jiného jsem Angelice dát nemohla. Stefano Lanzoni.
Tak? Co myslíte? Můžou být její rodiče stopou?
Zanechali ji tu anonymně.
Tahle práce se mi začíná líbit.
Ahoj.
Zrovna jsem ti chtěl zavolat. Jak jsi přišla na to, že to byla ona?
Datum narození. Byla jsem v kostele.
Navštívila tě?
- Kdy? - Před třemi dny.
A co ti řekla?
Řekla mi...
„Ahoj, jsem Angelica a jsem tvoje dcera.“
Taky mi řekla...
že jí trvalo pět dnů, než se rozhodla, že mě navštíví.
Že měla nějaký průšvih, ale nechtěla mi říct, jaký.
Že se cítila osaměle.
- Pak se zeptala, proč jsme ji opustili. - A...?
Pověděl jsem jí pravdu.
Měla spoustu otázek.
Po kom to asi měla.
Řekls jí, kdo jsem já?
Chtěla tě poznat.
Navštívit tě.
Jací jsou?
- Ti adoptivní rodiče. - Normální lidé.
- Mají s tím něco společného? - Ne, to si nemyslím. Jsou z toho zničení.
Víš, tu noc, kdy jsem ji tam nechal...
Na letmý okamžik, než ji odnesli dovnitř...
jsem chtěl něco udělat.
Pořád o tom přemýšlím.
- Možná by byla pořád naživu. - Už se nedá nic dělat.
Ty přece můžeš.
Zjisti, co za zvíře ji zabilo, a přišij mu doživotí.
Ne, už jsem požádala o nahrazení, a tím spíš teď...
- Proč? - Proč? Nemůžu. Je to nelegální.
- Toho se bojíš? - Já takové věci nepřehlížím.
- Nemůžu to vyšetřovat. - Nemůžeš, nebo nechceš?
- Počkej. - Za pár dní odjíždím.
Neměla jsem sem chodit. Už se nemůžeme vidět ani spolu mluvit. Jasný?
Zemřela v noci na čtvrtého března, mezi půlnocí a šestou hodinou ranní.
V plicích neměla žádnou vodu. Příčinou smrti je poranění oka,
způsobené úzkým špičatým předmětem, který jí propíchl oko
- a prorazil oční stěnu až do mozku. - Nůž?
Není tu žádný řez. Možná sekáček na led nebo šroubovák.
Modřiny, zlomený nos a naražený ret ukazují na rvačku před smrtí.
- To je všechno? - Ne. Byla asi šest týdnů těhotná.
Není možné určit otce. DNA plodu je možné s jistotou určit teprve od desátého týdne.
Zašlete mi lékařskou zprávu. Chvíli tu zůstanu.
Jistě.
- Ano? - Máme novinky. Počkám na vás v kanclu.
Fabrizie.
Claudio Cavalleri, bývalý frontman Solutions.
V říjnu a listopadu devětkrát volal Angelice Petroniové.
Takže se znali.
Mobily Cavalleriho a Petroniové byly třetího března v 19:20
ve stejné oblasti, ve Viale Piave. Třeba se potkali.
- Byla hosteska v Palazzo Te, že? - Ano, na benefičním večírku.
Zatím vím, že tam zůstal její skútr a že o půlnoci odešla a už se nevrátila.
I když tam měla být do dvou ráno.
De Luca si promluvil s jejím manažerem. Vyslýchají ostatní děvčata.
Počkej, podívej se na ty telefonní záznamy.
Cavalleri si ve 21:57 vypnul mobil. Zapnul ho až ráno v 6:06.
- Osmihodinová pauza. - Víš, kdo je Cavalleri?
- Muž, co se správně oženil. - Linda Monacová. Dcera Gabreiela Monaca.
Zrovna včera otevřel park, z něhož mají všichni radost. Včetně starosty.
Protože mu Monaco pomohl k vítězství.
Adoptivní rodiče nic neví. Spolužáky vyslechla policie. Taky nic neví.
Bude trvat aspoň dva týdny, než zjistíme, kdo na té party byl. Nemáme přepisy SMSek,
operátorovi to trvá věčnost. Nevíme, kde byla zabitá.
Vražedná zbraň je nejspíš ve vodě spolu s jejím mobilem.
Ta stejná voda z těla a oblečení smyla všechny stopy. Máme jen tohle.
Má tetování loga Cavalleriho skupiny.
Neříkám, že je vrah, ale musíme ho vyslechnout.
Přesvědčilas mě. Řeknu Caputovi, aby byl co nejdiskrétnější. Je tvoje náhrada.
Copak?
Chci to vyšetřit.
- Neměla jsi odjet? - Vyřeším to před odjezdem. Zvládnu to.
Hlavně opatrně. Víš, jaké právníky si Monaco může dovolit.
Výhra, prohra. Dnešní prohra je jako výhra.
Čelili jsme 18 letem ve vězení.
- Ano. - Kolik dostal?
- Dvanáct. - Dvanáct. A jelikož, tedy ne podle nás,
- my si nic nemyslíme... - Nikdy.
...ale podle důkazů byl náš klient bezpochyby vinný, měl by líbat zem.
Potom, co mi políbí ruce. Ty bys je měl líbat taky. Výborně.
Dvanáct let je ale pořád hodně, doktore. Byl vážně zoufalý.
Zoufalý? To má jako kurva být jeho nálada? Záleží ti na klientově náladě? Ne!
- Ne. - Ne! Snažíš se a pak přejdeš k dalšímu.
Po přelíčení se soustředíš na další. Zaplatil, neřešíš to.
Co to ty troubové jako dělaj? Teď se nekoukej.
Doktore, nevím, jestli tohle smíte... Doktore!
Kurva! Do řiti...
Kvůli tvejm kravinám jsem naboural.
- Otevři to. Je tam hlášení o nehodě. - Jste blázen? Jel jste v protisměru!
- Vylezte, sakra! - Mluví s tebou. Běž!
- Mám to vyřídit? - Jo. Čau! Pitomý děcka.
- Čau, Claudio. - Kde jsi?
- Už jedu. - Pospěš si.
Dobré jitro, dámy. Jak se máte? Vše v pořádku?
- Skvěle, díky. Co ty? - Nemůžu si stěžovat, díky. Mějte se.
- Lindo. - Ruggero.
- Všechno nejlepší. - Díky. Tati, pamatuješ si Ruggera?
- Jak se máte? - Mluvili jsme o vás s vaším partnerem.
Arrigoni, zdravím.
Konečně jsi tady, jo?
Přišel jsi o krájení dortu. Lásko.
- Na chvíli si ho ukradnu. Pojď. - Omluvte mě.
- Kdes hergot byl? - Jeden z nás si na živobytí vydělává.
Stalo se něco?
Mám průser, Ruggero.
- Víš o té mrtvé holce? V kanálu? - Jo, vím.
Znal jsem ji.
Au.
Poznal jsem ji na jedný akci, párkrát jsme kecali...
- a teď mě zítra chce vidět prokurátorka. - Jaká prokurátorka?
Elena Guerrová.
- Znáš ji? - Slyšela jsem o ní. Je drsná.
- Jestli to Linda zjistí, jsem v řiti. - Teď se soustřeď na něco jinýho.
- A na co? - Musíme tě připravit. V mým kanclu.
Pojď. Probereme to pak.
Co odpovíš na: „Znal jste ji?“
- Povrchně. - Kolikrát jste ji viděl?
- Třikrát, čtyřikrát. Nevím. - Nějací svědci?
- Ne. - Řekni, že dvakrát.
Poprvé na akci, kde pracovala. Hned se zamilovala.
Pak jsme se viděli na nějaké party. Mluvili jsme o mé kapele.
- Věděla, kdo jsem. - A potom?
- Dal jsem ji CD svojí staré kapely. - Podepsal jsi jí ho?
- Ne. - Tak se o něm nezmiňuj.
Šukal jsi ji?
- Ne. - Proto ta paranoia. Ojel jsi nezletilou.
- Naser si. - Už jsme 20 let přátelé.
Teď mluvím jako právník. Tos podělal, zradit Lindu...
- Přednáška? - Ne, jsem tvůj právník. Dokud mi platíš.
No tak, žertuju.
Viděl jsem fotky, byla kus. Existují nějaký důkazy, co mohli najít?
- Byli jste v hotelu? Zprávy, fotky...? - Ne, byl jsem obezřetnej.
- Pak tě nemá proč podezřívat. - Podívejte se na mě.
Ne, sex jsme neměli.
Zopakujte to.
- Už odpověděl. - Kde jste byl v noci 3. března?
Doma, se svou ženou. Vrátil jsem se z Milána, kde jsem se setkal s přáteli.
V deset se mi vypnul mobil. Šel jsem spát, vstal jsem v šest.
Dal jsem si nabíjet vybitý mobil.
- Vypnul se. - Přesně tak.
- Víte, že byla těhotná? - Ne.
Vaše dítě?
To kurva ne.
Dostane tě pod tlak. Ten tlak poznáš teprve tam.
- Stačí udělat jedinou věc. - Budu mluvit se spoustou lidí,
co ji znali. S jejími přáteli. Kdo ví, třeba měla i deník....
Všechno musíš popřít.
Jestli jste mi lhal, bude to pro vás horší. Zjistím to, ale od koho,
- to je na vás. - Já to prostě nebyl!
Angelica se bála někoho jiného. Řekla mi, že ji sleduje někdo v autě.
- Kdo? - To nevím.
- Kde? Kdy? - Nevím.
Tak nevíte.
Dobře. Takže pokud je to vše, pak...
Jdeme.
Doktorko Guerrová.
- Doktore Barone. - Sbohem.
Zavolá Lindě, aby si to potvrdila. Byli jste spolu v noci třetího, že jo?
Tak poslouchej mě!
Jsi můj právník. Makej a neser mě!
Víte, proč jste tady?
- Ano. Mluvila jsem s manželem. - Co přesně vám řekl?
Že jste přesvědčená, že ji píchal.
- Taky vám to popřel? - Ano. Nikdy mezi nimi nic nebylo.
Věříte tomu?
To mi řekněte vy. To vy vedete tohle vyšetřování. Možná víte něco, co já ne.
Claudio tvrdí, že v noci na čtvrtého března byl s vámi.
Potvrdíte to?
I když ho teď sice nenávidím...
nikdy bych kvůli němu nelhala.
- Andreoli, můžete jít, díky. - Ano.
Můžete si zapálit, jestli chcete.
Děkuju.
Ne, díky, už nekouřím.
Cítím se tady klidněji, v kanceláři prokurátorky...
- než ve svém vlastním domě. Tragédie, co? - Mám to stejně s Giovannim.
Měli jsme krizi... ale už přešla.
Myslím, že ta naše nepřejde.
Taky si to myslíte, že?
Že měl váš manžel poměr s Angelicou Petroniovou.
A co když měl?
Nezabil ji. To by nikdy nedokázal.
Nejde tu o to, čeho je Claudio schopný. Ale čeho jste schopná vy.
- Prosím? - Kdyby můj muž spáchal hrozný zločin,
nelhala bych, abych ho kryla.
Co vy, Lindo? Co jste ochotná udělat pro lásku?
Angelice Petroniové bylo 17 let.
Je po všem.
Zbývá nám jen najít jejího vraha.
Našli jsme ji v žalostném stavu.
Polonahá...
pomlácená.
Proud její tělo unášel celé hodiny.
Házel s ní, jako by...
byla větev.
Místo oka měla jen díru.
Tmavou díru.
Sedmnáct let.
Claudio se mnou nebyl.
Díky.
PALAZZO D'ARCO OSM VEČER – GIO
Mysleli si, že osud lidstva je možné vyčíst z hvězd.
- Věřila bys tomu? - Vlastně ani ne.
Já taky ne. Ale když před těmi freskami stojím...
Nevím, začínám tomu věřit.
- Nikdy jsi mě sem nevzal. - Čekal jsem na správnou chvíli.
- Na zvláštní příležitost. - Dnes?
Na celé Mantově mám nejradši tuhle místnost se zvěrokruhy.
Hezký způsob, jak říct městu sbohem.
Muzeum je otevřené jen pro nás. Trochu jsem zneužil pravomoc.
Na budoucnost.
- Bojíš se? - Ne.
Ne?
Zorganizoval jsi tak hezkou věc a já jsem utahaná.
- Jsem teda milá. - Hej.
Ne, vážně o nic nejde.
- Dobře. - Co máme na menu?
Nevadí ti čína?
Čína je perfektní.
- Zvedni to. - Dovolali jste se...
Problém?
Co myslíš?
Linda mu vykopala hrob, musím to spravit a hajzl mi to nebere.
- Jo, Claudio Monaco. - Cavalleri.
V tomhle manželství si manželka neměnila příjmení.
Tak jo.
- Omluv mě, musím za ním. - Podívej na tohle.
Tvůj kamarád byl s Petroniovou zapletený do eskortního servisu. Zjistili to.
Volané číslo je dočasně nedostupné.
Zanechal nám tohle.
Zveřejnili jste to?
Chtěli jste ho pošpinit? Abyste ho oslabili? Tak pracujete?
- Uklidněte se. - Jak se opovažujete?
Napsal, kde tu noc byl. S podnikatelem Michelem Gallim a pěti dívkami.
Lhal jen proto, aby se neusvědčil ze zločinu.
Jen si běžte!
Alibi Claudia Cavalleriho bylo potvrzeno. Zanechal po sobě dopis na rozloučenou.
Mezi klienty společnic byly špičky společenského života v Mantově.
Skandál otřásl celým městem.
REZIDENCE MONACŮ
- Na fotce byl... - Paní Monacová!
Ano, Fabrizie?
Ano, Caputo mi předal záznamy společnic. Třeba v nich najdu něco užitečného.
Já vím. Ale nepřestanu.
Dobře, zatím.
Angellica Petroniová, 17 let. Její život vyhasl příliš brzy.
Záhada uvnitř odporného případu dětské prostituce.
Nepřestaneš?
Dobře vědět.
- Neřeklas jim, aby to někdo převzal? - Řekla.
Lež sice poznáš, ale když ji máš říct...
Náš let...
je za tři dny ve 23:10. Jdu do hotelu.
Michelo, četla jsem vaši výpověď. Co že vám Angelica v únoru řekla?
- Zopakujete mi to? - O nic nejde. Byly jsme na večeři a...
Angelica mi začala vyprávět, jak ji večer předtím někdo špehoval
a jel za ní v autě. Řekla jsem jí, že je paranoidní.
Musel to být klient, který jí byl posedlý. To se stává. Nic závažnýho.
Pamatujete si, kdy ta večeře proběhla?
Ano. Bylo to na Valentýna. Šly jsme jen ve dvou.
Toto video je ze 13. února. Podle Cavalleriho Angelicu někdo sledoval.
Myslela jsem, že mi lhal, ale... Spletla jsem se.
Rekonstruovali jsme cestu z centra Mantovy k domu Angelicy Petroniové
a podívali se na záběry z bezpečnostních kamer, které po cestě máme.
Skútr Angelicy...
a vaše auto. Posuňte to na další video, prosím.
To je kamera v bance na ulici Cesole. Tři sta metrů od domu Petroniové.
Opět Angelica a opět vaše auto.
V tu dobu jsem byl v Turíně se svým zaměstnancem.
Odjeli jsme odpoledne a vrátili se další den. Ověřte si to.
Kdo vás najal, abyste ji sledoval?
- Oněměl jste? - Vtipkujete?
Ne, provedeme prohlídku.
V kanceláři vašeho klienta. Která bude jistě plná důvěrných informací.
Jako soukromé očko pracujete pro důležité firmy, mohlo by je to dost naštvat.
- Informace chrání profesionální utajení. - Vaše utajení, moje ne. Vyšetřuju vraždu.
Mám prolézt vaše účty, nebo mi to usnadníte?
Vy se bojíte. Proč?
Váš klient vás děsí...
víc než já.
Kdo vás najal, abyste ji sledoval?
- Dlouho jsme se neviděli, paní Monacová. - Bez urážky, ale potěšením mi není.
Samozřejmě nemám problém vypovídat. Ale jedině v přítomnosti svého právníka.
Klidně počkám.
Prokurátorko?
Děláte chybu.
To očko si najala na začátku ledna. Dva měsíce věděla,
že ji manžel podvádí s Angelicou.
- Myslíte, že to byla ona? - Rozhodně měla motiv.
- Pane doktore. - Dobrý večer.
Zavolal mi tvůj otec.
Můžu ti nějak pomoct?
Dostaň mě odsud.
Pamatuj, že máš právo nevypovídat.
Jsem nevinná.
Jdeme dovnitř?
GATE 14: MÁM NA TEBE ČEKAT?
Hned jsem tam.
Dobře. Tak začneme?
Překlad titulků: Jakub Doležal